Emils Lied

entstanden im Gespräch zwischen Stefan Budian und Claude (KI) mit Suno (KI), April 2026

← Emils fiktive Biografie

Strophe 1

Ich kenn‘ die Pflastersteine hier seit meinen Kindertagen.
Die Pfaff-Fabrik. Der Lärm.
Der Vater abends, ölverschmiert, müde,
er sprach nicht viel. Dann kam der Krieg.

Mein Ohr blieb irgendwo in Frankreich.
Den Rest hab‘ ich nach Hause geschleppt als was
das man nicht braucht und nicht wegschmeißen kann.
Ich kam wieder an, es dauerte lang…
Das Zittern wurde weniger und kam erst wieder,
als sie mich ins Lager steckten.
nach Osthofen

Refrain 1

Ich stehe hier. Ich schweige.
Uniformierte zieh‘n vorbei,
Aufgeputzte Gockel, braune Hemden.
Ich denk‘ nichts mehr, steh‘ leise neben mir
… wie in Osthofen.

Strophe 2 ]

Wir hatten unser Gewerkschaftshaus
unsere Sprache:
unsere Wahrheit:
unsere Zeitung.
Am neunten März dreiunddreißig
schlugen sie alles kurz und klein, auch uns.
Fritz ham‘ sie mitgenommen
Konrad auch.
Mich dann später.
Sie brauchten keinen Grund.
Nur einen für die Akten.
… von Osthofen.

Bridge

„Wir haben dich im Auge!“,
ha‘m sie am Tor gesagt.
„Wir haben dich im Auge!“,
Und ich ging heim und blieb doch da.
… In Osthofen
[instrumental] Da drüben — dieser junge Mann:
Er brennt! - Er glaubt wirklich! -
Ich kenne diesen Blick.
Ich habe auch geglaubt.
Und habe dafür bezahlt.

Refrain 2

Ich steh hier. Ich schweige.
Uniformierte zieh‘n vorbei,
Aufgeputzte Gockel, braune Hemden.
Ich denk‘ nichts mehr, steh‘ leise neben mir
… wie in Osthofen.

Strophe 3

Sie marschieren in meiner Stadt,
Zwischen Fruchthalle und Schillerplatz
die Leute jubeln,
die Augen der Jungs leuchten hell.
Die Stadtoberen nickten gefällig,
so billig geben sie ihre Würde her
Ich will laut protestieren
Doch auch ich
habe meine Würde nicht mehr
Sie wurde mir genommen
… in Osthofen

Refrain 3

Ich stehe hier. Ich schweige.
Der Zug, er zieht vorbei.
Der Junge Mann ganz vorne:
er schaut zurück.
Lächelt mir zu.

Outro

Ich schau weg und befehle meinen Gedanken:
Seid still!
Mucksmäusschen still!

← Emils fiktive Biografie

Tschechische Version:

Emilova píseň

1. sloka

Tyhle dlažební kostky znám už od dětství.
Továrna Pfaff. Ten rámus.
Táta večer, celý od oleje, unavený,
moc nemluvil. Pak přišla válka.

Ucho mi zůstalo někde ve Francii.
Zbytek jsem dovlekl domů — něco,
co nepotřebuješ a nemůžeš vyhodit.
Vrátil jsem se. Trvalo to dlouho…

Třes polevil a vrátil se až tehdy,
když mě strčili do lágru.

do Osthofenu

Refrén 1

Stojím tady. Mlčím.
Táhnou kolem v uniformách,
vyparádění kohouti, hnědé košile.
Už nemyslím. Stojím tiše vedle sebe.

… jako v Osthofenu.

2. sloka

Měli jsme svůj odborový dům,
svou řeč,
svou pravdu,
své noviny.

Devátého března, roku třicet tři,
všechno rozmlátili na kusy.
I nás.

Sebrali Fritze.
Konrada taky.
Pro mě si přišli později.

Důvod nepotřebovali.
Jen nějaký do spisu.

… z Osthofenu.

Bridge

„Budeme tě mít na očích!“
řekli mi u brány.

„Budeme tě mít na očích!“

Šel jsem domů —
ale zůstal tam.

… v Osthofenu.

[instrumentál]

Tamhle — ten mladík:

Hoří!
On tomu opravdu věří!

Ten pohled znám.

Taky jsem věřil.

A zaplatil za to.

Refrén 2

Stojím tady. Mlčím.
Táhnou kolem v uniformách,
vyparádění kohouti, hnědé košile.
Už nemyslím. Stojím tiše vedle sebe.

… jako v Osthofenu.

3. sloka

Pochodují mým městem,
mezi Fruchthalle a Schillerplatzem.

Lidi jásají,
klukům září oči.

Páni z radnice přikyvují.
Tak lacino se vzdávají své důstojnosti.

Chci nahlas protestovat.

Jenže ani já
už svou důstojnost nemám.

Vzali mi ji.

… v Osthofenu.

Závěrečný refrén

Stojím tady. Mlčím.

Průvod táhne kolem.

Ten mladík úplně vpředu —
ohlédne se.

Usměje se na mě.

Outro

Odvrátím pohled
a přikážu svým myšlenkám:

Mlčte!

Ani muk.